Kalmut



Tidligere kunne man i dette domenet finne en sort tjære som fylte alle som rørte den med en dyp melonkali og følelse av hjelpesløshet. Dette ble bevist da eventyrsøkerene ble overfalt av en kobold-konge med en svær gruppe følgere. Da han rørte tjæren ble han apatisk og gruppa klarte å overtale resten av koboldene at lederen deres hadde gitt opp og gruppen spredte seg.

TODO skrive om maleriene og historiene i dem

TODO skrive om blomsten, kvinnen og sangen på rustningen til Jaggahr



februar år 6 dro kunnskapssøkerene på et kartleggingsoppdrag til sentrum av Kalmut. Det som møtte dem der var en sirkel av eiketrær som så ut til å blø sort tjære gjennom barken. Da de gikk inn i denne sirkelen ble de tynget ned av en sterk følelse av melankoli og begynte de å synke ned i en dam av tjære. Idet de sank ned møtte de på en krystall, hjertet av melankoli. Luna forsøkte å ta denne for å helbrede landet fra sykdommen som infesterte planter og dyr der, og da føltes det som hele verden strittet imot. Hun stålsatte seg, ytret at hun var klar til å bære hele byrden, og idet hun dro hardt ble krystallen absorbert inn i henne, og hun følte en enorm styrke strømme gjennom kroppen sin.

Rett etter Luna hadde absorbert krystallen kom kolossen av melankoli, Ulekilnish, stormende frem fra skogen. Ulekilnish løp rett mot Luna og hun gjorde seg klar til å stå imot. Kolossen forsøkte å sluke Luna, og Luna forsøkte å stå imot, men ble overmannet. Hennes offer overvant derimot følelsesmatrisen og kattens pels og tjæren som fantes over hele Kalmut endret farge fra sort pels til hvit idet hennes indre følelsesspekter overtok hele sonens følelsesmatrise. Fra den tid og fremover ble sonens følelsessentrum fylt av altruisme. Etter dette svevde Lunas legme mot himmelen og ble gitt en plass blandt stjernene som vokteren av Kalmut.



Sang fra rustningen til Jaggahr
Kvinnen i månelyset

Anger og tap fløt over alt, dekket selv den minste gressflekk

Hva enn håp som nå var igjen fløt løst over bekkene

Med en verden i bunnløs sorg, sto hun der som frelseren selv.

Som et lys i bekkmørket, viste hun oss den gode vei

(Ref:) Luna velsigner oss med tro. Tro på det gode og sanne oss

Månelyset det skinner sterkt og fyller oss alle med mot

(Solo:) Omsvøpet av den sorte grav, som var av sorg besatt

Hennes offer til Similaria, huskes selv den dag i dag